Hent vann, vask dette skitne vitne av din hånd!
Og hvorfor tok du dolkene med ut?
Gå inn igjen, smør blod på tjenerne.
Jeg går ikke inn igjen. Jeg våger ikke tenke på hva jeg har gjort.
Gi meg dolkene! De sovende og døde -
- er som bilder. Bare barn kan frykte malte djevler.
Om han blør, skal jeg forgylle ansiktet til vaktene -
- med blod så de får skylden.
Pappa!
Hvordan kunne du?
Skjemme meg ut på min første kveld?
Hvem ble skjemt ut? Jeg satt der og så min kone gjøre seg til -
- i en annen manns armer. -Det er et skuespill! Shakespeare!
Et påskudd for dyrisk adferd, for å skjemme meg ut offentlig!
Og med en mann, som Bryan Martin! Det er tydelig at dere har et forhold!
Ikke vær latterlig! Vi spilte!
For en idiot jeg var! Jeg skulle aldri giftet meg med deg!
Så du innrømmer at det var et feilgrep? Jeg er enig.
La oss avslutte elendigheten. Jeg vil ha skilsmisse.
-Det kommer ikke på tale! -Hvorfor ikke?
Fordi jeg er George St Vincent Marsh, 4. baron Edgware. Det er svaret!
Du er min kone, og det skal du forbli!
Nei, nei, nei. Saker som er løst. 1928-29, A til N.
Forgiftet! Sammen med de andre der borte.
-God morgen, Mr Poirot! -Bon jour, Miss Lemon.
-Har de siste kommet? -De kommer nå, i feil rekkefølge!
Jeg må nok gå over det hele. Og posten har kommet.
Få se hva vi har.
Hva har vi her...
Invitasjon til en aften med Carlotta Adams.
-Skuespillerinnen! -Jeg kjenner ikke navnet.
Jeg har lest om henne i avisen, Amerikansk komedienne.
Hun parodierer.
Parodierer?
Nei, nei.
Det er ikke noe for Poirot. Skjønner ikke at de inviterer meg!
Også et telegram.
-Mon Dieu! Fra kaptein Hastings! -Helt fra Argentina!
Neida, dette er sendt fra Paris. Han er underveis fra Buenos Aires til London.
Flyet lander...
...om bare en time!
-Hva med hans kone? -Hun er selvsagt med ham!
Kom fort! Flyet må alt ha landet!
Ta det med ro, Mr Poirot. Han er ikke gjennom tollen ennå.
Flyet fra Paris landet for tjue minutter siden.
Kan De si meg om det var en kaptein Arthur Hastings ombord?
Et øyeblikk, sir.
Mr Poirot! Der er han!
Hastings!
-Poirot! Min kjære venn! -Jeg ventet ikke å se deg så snart!
-Velkommen hjem, kaptein Hastings! -Miss Lemon!
-Så mye bagasje. -Alt er mitt.
-Regner du med å bli her en tid? -Ja.
Og Madame Hastings?
Alt gikk så fint, helt til jeg gjorde en tåpelig tabbe.
Jeg investerte i ''Pampas-Fernandez Jernbaneselskap''.
Ikke særlig solid. De hadde ingen jernbane, -
- og det ligger en fjellkjede mellom de to stedene.
Jeg mistet omtrent alt. Bella ble igjen for å selge ranchen.
Jeg kom hit for å finne et sted vi kan bo. Ja, hun har ikke kritisert meg.
Vidunderlig menneske! Vi er like forelsket som den dagen vi møttes.
Jeg mener å huske at du trodde hun var skyldig i mord.
Ja, men siden da har jeg lært hva som får kvinner til å tikke og gå.
Ja... Kvinnenes tikking. Det har alltid vært et mysterium for Poirot.
-Hvor vil De bo mens De er her? -Jeg har bestilt rom i palasset.
Picadilly Palace Hotel. Jeg skal se etter leilighet så snart jeg kan.
Stakkars kaptein Hastings. De trenger å hygge Dem litt!
De kan ta ham med på forestillingen!
-Forestilling? -Carlotta Adams. I kveld.
Alle sier det er så morsomt! Dere vil like det!
Helt uten interesse.
Nettopp hva legen anbefalte. Og jeg har ingen andre planer.
-La meg være i fred, Bryan! -Du inviterte meg, om du husker!
-Jeg trodde vi fortsatt var venner! -Din mann har rett! Du er så hjerteløs!
Om vi skal vise oss offentlig, kan vi i det minste late som!
-Hvem var det, Hastings? -Skuespillerinnen Jane Wilkinson.
Så vakker, Poirot!
Ja visst! Men også ulykkelig, tror jeg.
Bland en stor gin og tonic til meg, Godfrey!
Jeg har vært i Amerika og har ikke fått en drink på 14 år!
President Roosevelt gjør slutt på forbudet. Utrolig!
Hva driver han med? Han må være full.
I Berlin forbyr den nye kansleren alt!
Jeg forteller dere dette i dag! Jeg forbyr kunstnere!
Jeg forbyr forfattere!
Er dere ikke enige med meg, så forbyr jeg dere!
Bevares! Noen har skutt herr Hitler!
Hvem skal vi kalle inn?
Ah, se! Det ligger et lik på gulvet.
Nå må jeg bruke mine små grå celler.
Men hvorfor er Monsieur Hitler myrdet. Pga. av politikken hans?
Nei!
Jeg tror det skyldes den latterlige barten!
Takk, Poirot! Dette var moro!
-Parodiene var tatt på kornet! -Jeg syntes det var nokså overdrevet.
-Mr Poirot... -Madame?
Jeg heter Jane Wilkinson...
Dette er ikke rette stedet, men jeg så at De var her...
Jeg lurte på... Jeg har veldig behov for Deres hjelp.
Jane!
Og den ekte Hercule Poirot! Jeg visste ikke at dere var venner!
-Carlotta. -Mademoiselle.
Så fint at De kom! Det er så god PR! Kom og ta et glass.
-Det gjør jeg med glede. -Flott!
Se hvem jeg fant!. Dette er min beste venninne i London, Penny Driver.
-Hun lager de skjønneste hatter! -Gleder meg, Mr Poirot.
De må hilse på Bryan Martin!
-Og dette er Ronald Marsh. -Jeg er teaterprodusent.
Jeg prøver å få med Carlotta. Hvordan likte De forestillingen?
Den var svært ... lærerik.
-Jeg syntes den var storartet! -Sitt ned! Kelner! Mer champagne!
-Så du snek deg av sted til Mr Poirot? -Du ville engasjere ham -
- til å kverke den fæle mannen din! -Ikke vær tåpelig, Carlotta!
Han har oppklart en masse forbrytelser. Å begå en ville være en smal sak.
''Kverking" av ektemenn hører ikke til mine spesialiteter.
Å bli kvitt lord Edgware ville være et gode for oss alle.
Hvorfor må han være så håpløs! Noen ganger kunne jeg nesten drepe ham.
Ikke snakk sånn. Det er pinlig for Mr Poirot.
-Vi amerikanere snakker rett ut. -Skål, Carlotta.
Like dødelig presis som alltid.
For den dødelige Carlotta Adams.
Ikke mye underholdning i Argentina. Bare heste- og kvegoppvisninger.
Mr Poirot!
Jeg kunne ikke snakke med Dem nettopp, men jeg trenger virkelig hjelp.
-Gjelder det Deres mann, Madame? -Han er egentlig ikke det lenger.
Vi lever hvert vårt liv. Men han nekter meg skilsmisse.
Kanskje fordi han fortsatt har følelser for Dem.
Nei, jeg tror ikke George har følelser for noen.
Han er en underlig mann. Hans første kone rømte fra ham -
- og døde i den ytterste fattigdom. Nå nyter han å pine meg.
Hva ønsker De at jeg skal gjøre?
Vil De snakke med ham for meg? Jeg vet det lyder rart, -
- men jeg har ingen annen å gå til. Bare si at De har møtt meg -
- og la ham forstå hva han gjør mot meg.Fra Dem ville det kanskje hjelpe.
-Deres mann, lord Edgware... -Han har et hus ved Regent Gate.
Han reiser mye, men er i England nå.
Jeg må gå tilbake.
Vil De gjøre det for meg? Alt dette tar livet av meg.
Jeg vet ikke hvor mye mer jeg greier.
Jeg skal besøke Deres mann og se hva jeg kan gjøre.
Takk. Takk!
Jeg ble så glad da jeg så Dem her i kveld.
Si meg, Hastings, hva er ditt inntrykk av denne Jane Wilkinson?
-Svært tiltrekkende. -Ja, virkelig.
Men det er psykologien som interesserer Poirot.
Monsieur Poirot og kaptein Hastings, my lord.
Jeg har liten tid, Mr Poirot. Jeg reiser til Frankrike i morgen tidlig.
Det er et maleri jeg ønsker å kjøpe.
-Har banken sendt hit franc, Alton? -Jeg tror ikke det, my lord.
-Ring og be dem forte seg! -Javel, my lord.
I brevet De sendte, sa De at De representerte min kone.
Jeg trodde De stelte med forbrytelser. Hva vil De meg?
Lady Edgware har bedt meg kontakte Dem vedrørende Deres skilsmisse.
Hun foreslo at De og jeg skulle diskutere det.
-Det er ikke noe å diskutere. -De nekter altså?
Hva snakker De om? Jeg gikk med på skilsmisse for en måned siden.
Hvorfor kaster De bort min tid?
-Jeg forstår ikke! -Sist vi møttes, sa jeg nei.
Men så ombestemte jeg meg.
-Hvorfor har De ikke sagt det? -Jeg skrev og sa -
- at hun kunne gå i gang, og jo før, jo bedre!
Høyst merkelig. Jeg skjønner ikke dette.
Gjelder det penger? I så fall kan De hilse fra meg at hun ikke får noen.
-De må ha meg unnskyldt... -Ett spørsmål til.
-Dette brevet, hvor ble det sendt? -Sceneinngangen på Regency Theatre.
-Jeg hadde ingen annen adresse da. -Postla De det selv?
Min sekretær tar seg av slikt. Jeg er en opptatt mann.
Så opptatt at jeg ikke kan tilby mer av min tid.
My lord...
Har De greid det? Sånn uten videre? Kjære Mr Poirot!
De er skjønn De har reddet livet mitt.
Svært vennlig av Dem, men jeg har faktisk ikke gjort noe.
-Hva mener De? -Han sa han skrev til Dem på teateret -
- og gikk med på skilsmisse. -Jeg har ikke fått noe brev!
Har andre på teateret adgang til Deres post?
Post til meg tas vare på ved sceneinngangen.
Bryan henter den av og til for meg. De mener ikke at noen stjal den?
-Det er en mulighet. -Jaja, det er det samme.
Jeg holdt på å bli gal, og så møtte jeg Dem, og alt ordnet seg! Ellis!
Jeg var bedt ut i kveld, og sa nei. Men nå trenger jeg å feire!
Det gleder meg at De er fornøyd.
-Ja? -Jeg går ut i kveld likevel.
Vil du gi beskjed til lady Corner?
Og legg frem noe lyst. Den nye Schiaparelli'en. Rosa silke.
Mr Poirot...
De bryr Dem vel ikke om å bli med meg i kveld?
Det er ... dessverre ikke mulig i kveld.
- Kanskje en annen gang. -Oui.
Til tjeneste, Madame.
-Det må jeg si, Poirot! -Hun er faktisk svært tiltrekkende.
-Ikke si at du har falt for henne! -Poirot faller ikke, han observerer.
-Jeg får gå tilbake til hotellet. -Ja. Jeg sa jeg var opptatt i kveld -
- fordi jeg håpet du ville spise middag med meg.
Kom halv åtte, mon ami. Og vær så snill - kom ikke for sent!
-Hvor skal du - oppfjaset sånn? -Jeg skal i Operaen.
-Don Giovanni sammen med Dortheimers. -Redselsfulle nyrike!
Du kunne velge dine venner med noe større omhu!
-Jeg har i det minste venner. -Miss Carroll! Jeg arbeider i kveld -
- og reiser tidlig i morgen. Prøv å ikke forstyrre meg.
-De kalte, sir? -Ja, jeg vil diktere et brev.
-Hvordan ser jeg ut? -Nydelig, frue.
For en deilig aften. Utrolig hvordan alt ordner seg!
Det lukter godt, Mr Poirot. Hva er det?
Une tourte de filet de boeuf aux rognons.
-En oppskrift fra tante i Belgia? -Neida, Miss Lemon.
Egen oppfinnelse. En rett jeg oppdaget da jeg trakk meg tilbake.
Stek og nyrepudding.
Bon!
-Er bordet dekket? -Fire kuvert!
Den første gjesten.
-Sjefinspektør! -Hyggelig å se Dem igjen!
Det lukter godt. Lager Poirot mat?
-Stek og nyrepudding. -Da trenger han disse!
Kaptein Hastings, drosjen venter.
Unnskyld.
-Rom 174. -Javisst Mrs van Dusen.
Takk, Thompson. Glimrende.
-Monty? -Kjære?
-Bordet! Det er dekket til 13! -Er det?
Å ja. Lady Edgware. Hun meldte avbud, -
- så jeg inviterte unge Ross. Og nå sier hun at hun kommer.
-Da blir vi 13. -Men varsler ikke det ulykke?
Nei, snarere omvendt. Jeg har lenge villet treffe henne.
Hun er så fortryllende. Vår første gjest er her.
-Takk, Miss Carroll. -Noe De ønsker, sir?
Hva?
-Jeg tar en drink og tenkte... -Hva prater De om?
Drikke sammen med Dem? De begynner å bli storsnutet.
Kanskje De skulle finne Dem en annen jobb. Ut!
Intet er som ekteskapet! Da jeg møtte Bella, var det som om -
- jeg hadde funnet meg selv. Jeg har vært en helt annen siden da.
-Tja. Man kunne si det samme om meg. -Men De er da lykkelig gift!
Jeg vet ikke det. Min Emily forstår ikke arbeidet mitt.
Jeg får aldri snakke om mord ved middagsbordet. Og den ryddingen!
Jeg lurer på hvordan jeg har greid å leve med henne i 27½ år.
Så synd at De aldri har vurdert ekteskap, Mr Poirot.
Det har vært situasjoner hvor jeg har følt fristelsen.
-Men nå tror jeg det er for sent. -Si ikke det!
Om rett kvinne dukket opp... For eksempel Jane Wilkinson.
Litt vin, inspektør? En fin Pauillac.
Nei takk. Jeg holder meg til ølet.
Navnet Donald Ross vil snart være allment kjent.
Så snart han er ferdig med sitt stykke om trojanerkrigen.
Stykket går fra begynnelsen og til etter den trojanske hest.
Det vil minne litt om Sofokles. Episk, men for et moderne publikum.
-Lady Edgware. Telefon til Dem. -Til meg? Unnskyld.
Hallo?
-Bryan...? -Jeg måtte treffe deg.
De er Alton, ikke sant? Er min mann inne?
Det er greit, Alton. Jeg vet veien.
-Dortheimers? -De sitter fremdeles.
Da går vi.
Mange takk, Poirot.
-Deilig mat. -Takk for det.
Merkelig. Så er vi fire sammen igjen. Men en ting mangler.
-Hva da? -Liket.
-Det er jo slik vi pleier å møtes. -Sant nok.
Men når det blir kjent at De er tilbake, dukker det nok opp et.
-God morgen, Poirot. Kaptein Hastings. -Inspektør.
-De fikk min beskjed. -Ja. Vi kom straks.
Vi var litt kjapt ute i går. Stukket i halsen, ved titiden.
-Har De funnet noen penger? -Penger?
Sist vi var her, hadde han bestilt franske franc i sin bank.
-Ja, han skulle til Paris. -Nei, ingen penger.
Men hva gjorde dere her? Hadde han bedt om hjelp?
Lady Edgware hadde bedt meg oppsøke ham.
-Hun vil ha skilsmisse. -Så der har vi motivet.
-Motivet? -Jeg vet alt at det var hun.
Jeg ville bare vite hvorfor.
Alton, fortell mine venner hva du fortalte meg.
Jeg åpnet ytterdøren litt over halv ti. Klokken slo halv, -
- derfor er jeg sikker på tiden. Det var lady Edgware.
Hun ville treffe sin mann og sa hun fant veien selv.
-Så De henne gå inn i arbeidsrommet? -Nei, men hun gikk mot døren dit.
-Det var De som oppdaget liket? -Ja, sir.
I morges klokken åtte. Jeg gikk inn for å trekke fra gardinene.
-Det var da jeg ringte politiet. -Hva skjedde med de franske pengene -
- som ble bestilt i går? -De kom på ettermiddagen.
-Han la dem trolig i safen. -Advokaten har koden.
Hvor lenge har De arbeidet her?
En måned, sir.
Hvor ofte har De møtt lady Edgware?
Bare en gang. Men jeg kan sverge på at det var hun.
Jeg ville kjent henne igjen hvor som helst. Jeg så henne tydelig.
Jeg hørte henne snakke med Alton, og så gikk hun inn der.
-Kan De si meg hvordan hun var kledd? -Sort kjole med blondeermer. Og hatt.
-Var hatten også sort? -Ja, moderne, med skrånende brem.
-Og etter at hun gikk inn i rommet? -Unnskyld?
-Hørte De noe? Lyd av noe slag? -Nei. Som jeg sa, jeg la meg.
-Hvilke andre var i huset i går? -Bare Geraldine, lord Edgwares datter.
Hun er på rommet sitt nå.
Jeg elsker ikke min far.
Jeg kunne løyet, men hvorfor? Jeg hatet ham, -
- og har noen drept ham, er jeg glad!
Vil De fortelle oss hva De gjorde i går kveld?
Om De insisterer.
Jeg var i Operaen. Don Giovanni på Covent Garden.
Jeg gikk ved 7-tiden og var ikke hjemme før godt over midnatt.
Da gikk jeg rett i seng. Fornøyd?
-Var De innom Deres fars arbeidsrom? -Nei.
Det lyste under døren, men jeg ville ikke møte ham.
Det er vel ingen som kan støtte Deres forklaring?
Snakk med min fetter. Ronald Marsh. Han var med i Operaen.
Vi tok et glass i pausen.
Men hvorfor kaste bort tiden på meg? Hvorfor snakker dere ikke med Jane?
-Lady Edgware? -Hun var jo her.
Miss Carroll og Alton så henne. Saken må da være klar.
-Myrdet? -Oui, Madame.
Tja...
Jeg antar...
Det overrasker meg jo ikke.
Han var hverken snill eller god.
Men det er likevel forferdelig.
Ingen fortjener å dø slik.
Men hvorfor er dere her?
-Mr Poirot, De tror da ikke... -Fortell hvor De var i går kveld.
Jeg sa jeg hadde ombestemt meg og gikk i middagen i Holborn.
-Hos Sir Montagu Corner? -Ja.
Det var minst et dusin mennesker der. De kan spørre ham.
Der var en ung forfatter, Donald Ross. Han skriver et skuespill om Troja.
-Han satt overfor meg. -Tør jeg be Dem -
- fortelle inspektøren om Deres bevegelser hele kvelden?
Javisst.
Jeg gikk ved 7-tiden og dro først til Piccadilly Palace Hotel.
Det er der jeg bor!
Beklager.
Jeg hadde et møte med en amerikansk dame, en Mrs van Dusen.
Hun har skrevet et skuespill. Vi snakket om det ca. 20 minutter.
Halv åtte tok jeg en drosje til Holborn. Der var jeg i middag -
- til etter midnatt og dro rett hjem. -Forlot De noen gang bordet?
Ja, en gang. Jeg fikk en telefon ca. halv ti.
-Fra hvem? -Det er det rare.
En stemme sa ''Er det lady Edgware?'' Ja, sa jeg. Vedkommende lo og la på.
-Jeg trodde det var en slags spøk. -Og stemmen - mann eller kvinne?
-En kvinne, tror jeg. -Og ellers forlot De aldri rommet?
Det stemmer.
Inspektør. Jeg var den siste som ønsket min mann død.
Særlig etter det Mr Poirot fortalte. Han betydde ikke noe mer for meg.
-Nå begynner det å henge sammen. -Ikke for meg.
I går kveld hadde lady Edgware tenkt å bli hjemme.
-Hun ville ikke gå i middagen. -Så alle visste at hun ikke hadde alibi.
Ja. Men i siste øyeblikk ombestemte hun seg og kullkastet morderens plan.
Mener De at noen dro til Regent Gate og utga seg for lady Edgware?
Et klart forsøk på å kaste skylden på henne.
-Heldig at hun gikk i middagen da! -La oss først forvisse oss om det.
-Å ja, hun var i vår lille middag. -Hun var kveldens liv og sjel!
Hun hadde gode nyheter. Noe med skilsmissen.
-Hennes mann hadde sagt ja. -Var De også der, Monsieur Ross?
-Ja, jeg satt overfor henne. -Snakket hun mye om seg selv?
-Jeg snakket nok mest. -Ja, men hun var svært munter.
Med god grunn. Nå kunne hun se frem til -
- å vise seg med... De vet nok hvem.
-Nei, det vet jeg ikke. -Hertugen av Merton.
En av Englands rikeste menn. Eiendommer over hele London.
Min kone skulle gjerne hatt ham til middag!
-Og de har kjent hverandre en tid? -De møttes visst helt nylig.
Det må ha vært kjærlighet ved første blikk!
Er det sant at hun fikk en telefon mens hun var her?
Ja, når var det? Ca. halv ti.
Men hun var bare borte et par minutter. Ikke mer.
-Hun var den første som forlot bordet. -Unnskyld?
Jeg sa det til min mann rett før gjestene kom. 13 til bords.
-De kjenner den gamle overtroen. -Den første som forlater bordet...
Ingen tror på det!
13 til bords, og hun reiste seg først.
Det betyr at hun kommer til å dø.
Jeg har pengene. 500 pund.
De ligger her og venter på deg. Tror du meg ikke, så kom og se.
-Ronald. -Kjære Gerri!
-Hvordan føles det? -Hva da?
-Å være den nye lord Edgware? -Ikke flere kreditorer. Deilig.
-Har du snakket med politiet? -De var hos oss i morges.
En sjefsinspektør og en rar liten fransk detektiv.
Hercule Poirot. Så han er på saken!
-Sa du hvor du var i går kveld? -Ja. Jeg sa jeg var i Operaen.
-Riktig. -Og de var ikke interessert i meg.
-De ville treffe Jane. -Stakkars Jane.
Har hovedrollen i mitt nye stykke. Eller hadde. Om de arresterer henne...
Du kan finne en annen.
Se, kaptein Hastings. En kjellerleilighet. Talgarth Road.
Hvem kan det være?
-Kanskje lady Edgware. -Tror du det?
Når inspektøren puster henne i nakken, som du sier, trenger hun min hjelp.
-Du lyder forhåpningsfull! -Mr Poirot!
-Monsieur Martin. -Unnskyld at jeg kommer slik, -
- men jeg håpet De kunne gjøre noe for meg.
Vil De sitte ned, Monsieur?
Saken er at jeg har en venninne, og hun blir skygget.
-Og hun heter...? -Jeg kan ikke si navnet foreløpig.
Men jeg var sammen med henne og så mannen. Stygg type.
-Glattbarbert, briller, gulltann. -Snakket De med ham?
Nei. Han var bare der et øyeblikk.
Om damen er enig, vil De se på det?
Ja visst. Jeg finner hele saken høyst interessant.
For en lettelse.
Det gledet meg å møte Dem forleden kveld. Sammen med Jane Wilkinson.
Jeg har tenkt på henne. Og på hennes mann.
Hun sa noe svært merkelig. At hun tenkte på å drepe ham.
-Ville hun være i stand til å myrde? -Helt sikkert! Jeg kjenner henne.
Fryktelig søt på overflaten, men kunne drepe så lett som bare det. Tro meg!
De vet kanskje ikke at hennes mann ble myrdet i går kveld.
Hva?
Myrdet? Nei! Nå er De ikke alvorlig!
Det er ikke et emne jeg pleier å spøke om, Monsieur.
Nei... Men... Å Gud! Det jeg sa nettopp...jeg mente ikke...
-Så denne mannen med gulltann... -Ja, det må selvfølgelig vente.
Ja. Men snakk med Deres venninne. Om hun vil at jeg skal undersøke...
Takk, Mr Poirot.
Miss Lemon!
Si meg Hastings, hva er din oppfatning av alt dette?
Rart at han ber om råd og likevel sier så lite.
-Det samme slo meg. -At De kjenner Bryan Martin!
-Storartet skuespiller! -Vi møtte ham på Gaiety Theatre -
- sammen med Carlotta Adams. -Hvordan kunne jeg være så blind!
Ring til Gaiety Theatre straks og be om Carlotta Adams' adresse. Fort!
-Hva er det nå, Poirot? -Skjønner du ikke?
Jeg har vært å treg! Idiot!
Hvor mye, sjåfør?
Vi rekker det kanskje. Fort nå!
Er De stuepike hos Carlotta Adams?
-Vi må snakke med henne straks! -Hun har ikke stått opp.
-Har De snakket med henne i dag? -Nei, hun sover.
Fort! Vi må treffe henne!
Miss Adams!
Låst!
Ring til politiet straks. Hastings!
Mademoiselle...
Vi kommer for sent.
Virker som en overdose. Veronal eller noe slikt.
-Det kan jo ha vært et uhell. -Det tror jeg ikke.
Du mener at hun dro til Regent Gate forkledd som lady Edgware...
Uskadeliggjort så hun ikke kunne røpe sin oppdragsgiver.
Så lady Edgware var syndebukk fra begynnelsen.
Ja. For å sikre at hun ble hengt for et mord hun ikke hadde begått.
Jeg skjønner det ikke.
La meg vise Dem.
-Parykken. -Samme farge og frisyre som...
Lady Edgware. Ja.
Og nå...
Sko som øker høyden.
Teatersminke.
Og denne.
En lorgnett med sterke glass. Men den hørte ikke til forkledningen.
Om det var en forkledning. Det kan jo være rolleutstyr.
Og dette?
Veronal. Som jeg trodde.
''CA fra P. Sov godt. 10. november.''
-November? Syv måneder siden. -Det viser at hun brukte det.
Kanskje...
Og likevel...
Vi får snakke med piken.
Fortell oss hvor Deres arbeidsgiver var i går kveld?
Hun kom inn rundt seks. Jeg vet ikke hvor hun hadde vært...
Fortsett.
Hun skrev et brev, skiftet og gikk ved 7-tiden.
-Vet De hvor hun skulle? -Hun sa ikke noe.
-Gikk hun til teateret? -Nei, sir. Ingen forestilling i går.
-Hvordan var hun kledd? -I sort, sir. Med en ny hatt.
-Med skrånende brem? -Ja!
Hun kjøpte den i forrige uke.
-Av sin venninne, Miss Driver. -Penny Driver!
-Vi møtte henne på teateret. -Oui.
Hun kom tilbake ved midnatt og sa hun var veldig trett.
Men ikke opprørt eller fortvilet?
Nei. Snarere fornøyd med noe.
Så gikk hun rett i seng.
-Brevet De snakket om? -Til hennes søster. Lucie Adams.
Hun er på besøk. Miss Carlotta tok det med da hun gikk.
Hun skulle vel poste det, men glemte det. Det gjorde hun stadig.
-Hvor er det brevet nå? -Det er borte, sir.
Jeg postet det selv i morges. Det lå på bordet.
Så er vi for sene igjen.
Beklager, inspektør. Mr Poirot gikk tidlig ut.
Ikke si at han fortsatt surrer om at noen vil gi henne skylden -
- for mordet på mannen. -Det er fortsatt en mulighet.
Hun har viklet ham rundt fingeren. Kanskje det er slik hun er.
Det tror jeg ikke.
Jeg synes virkelig ikke kvinner er manipulerende.
Og glemmer De ikke noe? Hun var til middag da mordet ble begått.
Jeg har ikke glemt det! Hun går visst fri.
Men man kan kjøre fra Holborn til Regent Gate på fem minutter.
Jeg har nettopp gjort det selv. Om en bil ventet utenfor...
Donald Ross sa at hun bare var borte noen få minutter.
-Kanskje han tar feil av tiden. -Har De ingen andre mistenkte?
Jeg har mange mistenkte. Ronald Marsh, lord Edgwares nevø.
En forgjeldet teaterprodusent. Han trengte penger - og tittelen.
-Nåvel. Penger er verdens eldste motiv. -Så har vi datteren, Geraldine Marsh.
Moren hennes døde etter at lord Edgware forlot henne.
-Hun fortalte at hun mislikte sin far. -Det kan ha vært en av dem.
Ja. Men hvem var det tiltenkte offeret? Det plager meg. Lord Edgware -
- eller lady Edgware?
Tror De virkelig noen betalte Carlotta for å imitere meg?
-Å gå dit, kledd som meg? -Det kan se sånn ut, Madame.
-Men hun drepte ikke min mann. -Nei. Det var nok at hun ble sett der.
Noen mente at De hadde motiv til å bli kvitt ham.
De trodde også at De ville være alene hjemme.
Uten alibi. De ville ha meg hengt!
Madame...
Derfor må jeg spørre: Hvem tror De vil Dem vondt?
De spør hvem som vil se meg død! Så fælt å tenke at det kan være noen.
-Må jeg virkelig oppgi navn? -Om jeg skal kunne beskytte Dem.
Geraldine har nok aldri likt meg. Hennes far forlot hennes mor -
- for min skyld. Og moren døde. Hun har ikke hatt det lett.
Si meg...hva med Bryan Martin?
Hvorfor nevner De ham?
Vi var kjærester en kort tid. Etter at jeg forsto at ekteskapet revnet.
Jeg var så ulykkelig og støttet meg til ham.
Og så møtte De en annen?
Mitt evige problem. Jeg blir altfor lett forelsket.
Først George, og det var en grusom feiltakelse.
-Så Bryan og nå Percy. -Hertugen av Merton.
Men denne gangen vet jeg at det er riktig.
Han er så søt og snill og trenger en som tar seg av ham.
Vi gifter oss så snart vi kan, og De blir invitert!
Ah - stort bryllup.
I Westminster. Det har han alltid ønsket.
Jeg er bare redd for at dette skal skremme ham. Han hater skandaler!
Mr Poirot... Vil De snakke med ham?
Si at alt vil ordne seg.
De gjør Poirot til sendemann igjen.
Han kommer til min leilighet senere. De kunne møte ham der.
Oui.
Jeg visste fra første stund at jeg kunne stole på Dem.
De er virkelig min skytsengel. Jeg burde være redd, -
- men det er jeg ikke. Ikke så lenge De er her.
Vær ikke engstelig. Alt vil bli ordnet. De har mitt ord.
Dette er noen av våre seneste modeller. Nettopp ankommet fra Paris.
Dorothy! Vis Mrs Lester Rose Descartes-modellen. Unnskyld...
-Hva gjør du her? -Det går ikke som vi trodde!
-Jeg så Jane nettopp. -Er hun ikke arrestert?
Hun var i parken. Med Poirot! De var sammen. Nesten som om...
Du kan regne med at hun er fjernet fra mistenkt-listen!
Det er greit, Bryan. Det er ennå tidlig.
Hun skal få hva hun fortjener. Hun skal aldri gjøre oss vondt mer.
La meg ta hatten, sir.
Takk, Ellis.
Kjære Jane!
-Mr Poirot. Gleder meg. -Monsieur hertug.
-Jane har snakket mye om Dem. -Noe å drikke? Te, kaffe?
Nei, jeg kan ikke bli lenge.
Dette med lord Edgwares død. Så fryktelig, og at Jane er innblandet.
Jeg stoler på Dem, vi stoler begge på at De finner ut av det.
Om jeg kan gjøre noe...
De kunne fortelle hvordan dere møttes.
-På teateret. -Macbeth. Storartet forestilling.
Lord Edgware var der. Jeg så hans oppførsel.
Han var en bølle. Avskyelig. Jeg kan ikke la være å tenke -
- at han fortjente hva han fikk, -
- selv om det er forferdelig å si det. Jeg vil ikke lyve for Dem.
Jeg er glad for at det har ordnet seg, Etter en anstendig pause -
- vil vi gifte oss. Om hun vil ha meg. -Selvfølgelig vil jeg det.
Jeg ønsker dere begge til lykke.
Jeg håper vi får se Dem i katedralen. Jeg vet at De støtter Jane, -
- og det setter jeg stor pris på.
Alton! Hva gjør du?
Hva ser det ut som?
Kom ned fra din høye hest for en gangs skyld!
Husets herre er død, og snart sitter vi to på kroken.
Alt vil fortsette som før. Mr Ronald flytter inn.
-Han er den nye lord Edgware nå. -Blir du like begeistret for ham?
-Jeg vil ikke høre på dette. -Har de tatt henne? Lady Edgware?
-Politiet tror visst ikke det var hun. -Hva?
De tror det kan ha vært et helt annet motiv for mordet.
Alton. Alton!
-Har han sagt noe? -Nei, kaptein Hastings.
De burde snakke med ham.
Jeg har aldri sett ham slik.
Poirot...
-Er det bra med deg? -Oui.
Hun har nok gjort inntrykk på deg. Man når en viss alder og tror -
- at romantikken er forbi, og så blir man plutselig rammet.
-Hva er det du snakk er om? -Jane Wilkinson.
Hastings...
Jeg tenker på mordet, på de ubesvarte spørsmålene. På Carlotta Adams' brev -
- og lorgnetten i håndvesken. Men absolutt ikke på Jane Wilkinson.
Neivel, om du mener det.
Mr Poirot!
Det var inspektør Japp. Det har skjedd en utvikling.
Advokaten åpnet det i morges. Ingen andre hadde koden.
Jeg ville si fra straks.
-Og de franske pengene er borte. -Hvor mange franc var det?
Et betydelig beløp. Han skulle til Paris og ba Alton ringe banken.
-Og hvor er han? -Det var derfor jeg ringte Dem.
Han virket veldig oppjaget i går da jeg sa at ingen var arrestert, -
- og i morges kom han ikke på jobb. Rommet hans er tomt. Han har reist!
-Ja? -Jeg kommer for å treffe Carlotta.
-Jeg beklager. -Hun venter meg.
Jeg er Lucie Adams. Hennes søster.
-Har De ikke hørt? -Hva da?
Takk, Hastings.
-Mademoiselle Driver. -Jeg visste ikke om jeg skulle ringe, -
- men Lucie insisterte. -Hvor er hun nå?
-Ovenpå. Hun fikk et grusomt sjokk. -Kom hun fordi De er venn av søsteren?
Ja. Carlotta var en av mine første kunder. Hun kjøpte alle sine hatter her.
De solgte jo en hatt med skrånende brem til henne?
-Maken til denne. -Hun kjøpte en svært lik i forrige uke.
Laget De noen gang en gave til henne? En dåse til sovemiddel.
''CA fra P. Sov godt. 10. november.''
CA er Carlotta. Vi lurte på om P var Penny.
Nei. Jeg har aldri sett den før.
Bare ett spørsmål til.
Hvor godt kjenner De Jane Wilkinson?
Jane? Hvorfor vil De vite noe om henne?
Hun tok fra meg en mann jeg sto svært nær.
Da hun var ferdig med ham, kastet hun ham fra seg.
Jeg har ikke noe godt å si om henne.
Men jeg trodde De ville besøke Lucie Adams, og hun venter ovenpå.
Det kan ikke ha vært en overdose. Hun tok aldri slikt. Hun hatet det!
Kan De fortelle meg hvorfor De besøker England?
Jeg ville besøke Carlotta. Hun inviterte meg.
Stykket gikk godt, hun var så optimistisk.
Jeg ville se litt av landet før vi møttes i London.
Har De, etter at De kom til England, -
- fått et brev fra Deres søster? -Ja. Her.
Det kom i morges.
Tillater De at vi leser det?
Javisst.
''Kjære lille søster. Dette blir springende, men det har vært travelt.
Stykket er en suksess. Gode anmeldelser, bra billettsalg.''
Hele første side handler om stykket.
Her fortsetter det. ''Jeg møtte Ronald Marsh forleden kveld.
Han er teaterprodusent og ville ha meg i et av sine nye stykker.
Men jeg vet ikke. Han drikker mye, og har ingen egne penger -
- selv om han er nevø av lord Edgware, som virker nokså fæl.
Han spurte om jeg ville tjene noen penger på en spøk -
- som kunne vise hvor god jeg var. Jeg lo og spurte - hvor mye?
Svaret tok nesten pusten fra meg. To tusen dollar!
Så tok vi fatt på detaljene. Du får vite hvordan det gikk når du kommer.
Jeg gleder meg så til å se deg, lillesøster. Din...''
Jeg skjønner ikke...
Hvorfor skulle Ronald Marsh betale henne en slik sum?
Og hvor skulle han få den fra? Alle visste jo at han var blakk.
Ja, det er et spørsmål.
Mademoiselle...
Vil De la oss ta vare på dette brevet en stund?
Ja, om det kan hjelpe...
Merci.
Mot! Jeg vil levere det tilbake sammen med sannheten om Deres søsters død.
-De har Poirots ord. -Takk.
Der har vi det. Puddelens kjerne. Det var altså Ronald Marsh.
-De mistenker ikke Alton mer? -Nei, nei.
Han er en skjelm, men ingen morder. Neida, her har vi alt.
Marsh fikk Carlotta til å dra til Regent Gate som lady Edgware.
Så drepte han lord Edgware og lot oss tro at hun var skyldig.
Og Carlotta måtte dø, så hun ikke kunne si noe.
Men da det første mordet skjedde, var Ronald Marsh i Operaen.
Sier Geraldine Marsh, ja.
Men det er en ting De ikke vet, Poirot.
Jeg tenkte på det såkalte alibiet til Ronald Marsh og fikk en idé.
-Gratulerer, inspektør. -Takk.
Det slo meg at Regent Gate er snaut 1½ km fra Covent Garden.
-Så han kunne gått i en pause? -Ja, og vært tilbake til neste akt.
Samme metode som De brukte for å påvise Jane Wilkinsons mulige skyld.
Jeg har snakket med drosjesjåfører i området, og nå hadde jeg flaks.
Ronald Marsh og en ung dame forlot teateret mellom 2. og 3. akt.
Sjåføren kjørte dem til Regent Gate og ventet utenfor.
-Hvor er Monsieur Marsh? -Her inne.
Javel. Ja, jeg dro dit i pausen. Snakk med Geraldine.
-Og hun var i drosjen med Dem? -Ja.
Men hun hadde heller ikke noe med det å gjøre.
-Hvorfor dro De tilbake til huset? -Jeg trengte penger.
Jeg møtte Geraldine i Operaen og hun gikk med på å hjelpe meg.
-Økonomisk? -Hun hadde noen perler -
- som hun sa jeg kunne stampe. Så ville jeg greie meg noen uker.
-Dere hentet dem under forestillingen? -Hadde ikke noe valg.
Hun hadde nøkkel, låste seg inn, jeg ventet utenfor.
-De så ingenting mens De ventet? -Nei.
Jo. Det var faktisk noe.
Vent!
-Jeg syntes jeg så Bryan komme ut. -Bryan Martin?
Det var mørkt, men det lignet ham. Spør Geraldine. Hun så ham også.
Det var Bryan.
Monsieur Marsh, vi møttes første gang i Carlotta Adams nærvær.
De sa De håpet å engasjere henne ved teateret.
Og så betalte De henne to tusen dollar.
-Hva prater De om? -Benekter De det?
Ja! Hvor skulle jeg få dem fra? Og hvorfor skulle jeg betale noe?
Miss Adams har selv erklært at hun betalte Dem den summen.
I så fall løy hun. Jeg har ikke betalt henne et rødt øre.
Og nå vil jeg gjerne gå hjem.
Han går ikke noe sted! Ikke før jeg har snakket med Geraldine Marsh.
Alton, den savnede butleren, har kjøpt billett til Buenos Aires.
-Med et fly som går i dag. -Den ruten jeg tok.
-Den går til Paris klokken fire. -Vi rekker akkurat å stoppe ham. Kom.
Han løper mot terminalen! Etter ham!
-Der er han! -Bli der, Alton!
Vent her.
Vi vet at De har pengene. De slipper ikke unna!
Denne veien!
Overgi Dem, Alton. De har ikke en sjanse.
Etter ham!
Ta ham!
-Bon jour, Hastings. -God morgen, Poirot.
Ronald Marsh ringte tidligere. Han inviterte til en ''feirelunsj''.
-Japp må ha løslatt ham. -Oui.
Mlle Geraldine må ha bekreftet hans forklaring.
-Da var Alton kanskje skyldig likevel. -Nei, jeg tror ikke det.
Hvem gjorde det da?
Fem spørsmål, Hastings.
Det er alt.
Fem.
Svarene vil gi meg sannheten.
-Fem, Mr Poirot? -Fyr løs!
Lord Edgware ombestemte seg om skils- misse og skrev til sin kone om det.
-Han sendte brevet til teateret. -Ja, og Miss Carroll postet det.
Men hvorfor fikk lady Edgware aldri brevet?
Hvem hadde interesse av at brevet ikke kom frem?
-Hva er det andre spørsmålet? -Telefonen hun fikk hos Holborn.
Selvsagt for å få vite om hun var der, men hvem ringte, og hvorfor?
Det kan jeg ikke hjelpe deg med.
Det tredje spørsmålet?
Det gjelder lorgnetten som ble funnet i Carlotta Adams' håndveske.
Hverken hun eller lady Edgware brukte en slik, så hva skulle den være til?
-Og hvem tilhører den? -Godt spørsmål.
Så er det brevet Carlotta Adams skrev til sin søster.
Hun sier klart at Ronald Marsh betalte henne 2 000 dollar.
Han benekter dette og hadde heller ikke et slikt beløp.
Så du mener Carlotta løy?
Nei, men hun skjulte kanskje oppdragsgiverens rette identitet.
-Og femte spørsmål? -Hvem er P?
-Du husker dåsen? -''Til CA fra P.''
Hvem ga henne denne dåsen? Det skulle jeg svært gjerne vite.
Hva var det første spørsmålet?
Jeg tror jeg kan hjelpe Dem.
Mitt arkiv over gullsmedforretninger i London.
En slik gjenstand burde lett kunne spores.
Da betror jeg denne til Dem. Merci.
Skal du altså spise lunsj med Ronald Marsh?
Nei. Jeg må arbeide. Du må være øyne og nese for meg.
-Ører. -Oui. Se og observere for meg.
Riktig! Du kan regne med meg.
Prøv hos Addisons. Til høyre.
-Kaptein Hastings! Sitt ned. -Takk.
-Morn. -Så Mr Poirot kunne ikke komme?
-Nei, han måtte arbeide. -Er det sant med Alton?
Ja. Han døde under fluktforsøk.
Men politiet tror ikke han drepte lord Edgware.
Håper de finner den skyldige. Denne saken kveler oss.
Ikke vær redd. Mr Poirot gir ikke opp.
Det stemmer. Og han har ennå aldri mislyktes.
De husker meg nok ikke. Donald Ross. Vi møttes hos Sir Montagu.
-Å ja. De er forfatter. -Stor forfatter!
Jeg har lest hans første stykke, Trojanerkrigene. Det blir suksess!
Vi er her for å feire frihet og uavhengighet.
Skål for den som drepte ham. Han eller hun gjorde oss alle en stor tjeneste.
-Nei! -Jane, da!
-Du sørger ikke over at han er borte. -Nei.
Men alle ved dette bordet kunne ha drept ham. Og det skåler jeg ikke for.
Ja, denne har jeg laget. Jeg husker inskripsjonen.
-Bare noen uker siden. -Noen få uker?
Men den skulle være minne om noe fra november. For 7 md siden.
-Ja, jeg stusset også over det. -Kan De si hvem som bestilte den?
Ja. En dame.
Et øyeblikk.
-En Mrs van Dusen. -Van Dusen.
Ja. En eldre dame, om jeg husker rett. Kledd i sort.
Pelscape, grått hår, tror jeg.
Jo, hun hadde lorgnett.
Ikke misforstå. Jeg likte også ''Private Lives'', -
- men Noël Coward er bare et motelune.
-Lettbent og lettglemt. -Hva er Deres lidenskaper, Mr Ross?
Jeg er fascinert av Paris-dommen.
Paris kan ikke lenger dømme om moter. Det er Milano og New York som teller!
Jeg snakker om dommen over gjetergutten Paris.
Ha ga gulleplet til Afrodite og startet dermed krigen mot Troja.
Å... Den Paris.
Hvorfor må vi bare snakke teater? Du må kjede deg ihjel!
-Jeg kan aldri kjede meg med deg. -Paris...
Mrs van Dusen? De er sikker på navnet?
Fullstendig.
Samme dame som Jane Wilkinson møtte her den kvelden -
- hennes mann ble myrdet. -Her, sir. Mrs van Dusen, Rom 174.
-Booket for en natt. -Bare en natt?
Ja.
Jeg husker henne forresten. En eldre amerikansk dame. Hun hadde...
-Lorgnett. -Ja. Jeg ville ikke husket henne, -
- men stuepiken sa at sengen var urørt.
-Hastings! Hvordan var lunsjen? -Bra. Alle var der.
Bryan Martin, Penny Driver, Jane Wilkinson, hertugen av Merton.
Og forfatteren Donald Ross. Han ville at du skulle ringe ham.
-Han stusset over noe. Kortet hans. -Når var dette?
En halv time siden.
Ba han meg ringe mens alle hørte på?
-De har telefon her. -Kan jeg låne telefonen?
Donald Ross her.
Mr Poirot! Takk for at De ringte.
Det er noe rart i forbindelse med Lord Edgwares død.
Det var ''Paris" som fikk meg til å tenke. Et øyeblikk...
Stukket i halsen. Akkurat som lord Edgware.
Mens han snakket med deg i telefonen!
Ja, men før han rakk å si det han ville.
Dette er min skyld. Hadde jeg bare blitt hos ham.
Neida, Hastings.
Hans skjebne var beseglet i det øyeblikk han nevnte mitt navn.
-Noen må ha hørt ham, fulgt ham hit... -Ja, men hvem? Og hvorfor?
Denne fyren var bare forfatter. Et null. Hvordan kunne han vite noe?
Han rakk bare å si ordet ''Paris''.
Det vekket et minne som til da hadde vært skjult.
Skulle ikke lord Edgware til Paris? Kjøpe et bilde?
Hvem var den første som forlot lunsjen?
Bryan Martin og Penny Driver. Og så Jane Wilkinson og hertugen. Nei, vent!
Det var omvendt.
Sacre!
Å, Hastings. Jeg har vært så dum! Og så er det så enkelt!
-De fem spørsmålene... -Ja?
Svarene, Hastings. Endelig faller ting på plass.
Lady Edgware er dessverre ikke inne, sir.
Jeg kommer for å treffe Dem, Mademoiselle Ellis.
Det vil interessere meg å høre om De kjenner igjen denne håndskriften.
-Jeg må bare hente brillene. -Tillater De...
Takk, sir.
Nei, sir, jeg kjenner ikke skriften. Hvorfor trodde De jeg gjorde det?
Nei, jeg var sikker på at De ikke gjorde det.
Og så er vi tilbake der vi begynte.
Det var her jeg første gangen møtte mange som er samlet nå.
Da visste jeg ikke at det samme kveld -
- ble planlagt et snedig mord.
Vet De hvem som drepte ham, Mr Poirot? Var det en av oss?
Alle her inne hadde en grunn til å ønske livet av lord Edgware.
For Ronald Marsh gjaldt det penger.
Mlle Geraldine kunne bli kvitt en far hun avskydde.
Og hertugen ville kunne gifte seg med kvinnen han elsker.
-Jeg hadde ingen grunn til å drepe ham. -Jo visst, Monsieur Martin.
Den største grunnen av alle. De var forelsket i Jane Wilkinson.
-Vet ikke hvorfor De... -Det var ikke kjærlighet!
Det var en besettelse.
-Bryan føler ikke noe for henne nå. -Tror De han bare føler for Dem nå?
Vi er forelsket, ja.
-Siden den dagen vi møttes. -Men Jane Wilkinson tok ham fra Dem?
Selv nå kan De ikke si navnet uten sinne. De vil gjerne se henne hengt!
Å myrde lord Edgware og få Jane Wilkinson hengt - for en hevn!
-Nei. Jeg tenkte aldri på det. -Jo!
Hvorfor ellers dette våset om mannen med gulltannen?
-Var det ikke sant? -Nei. Fra en film jeg så en gang.
Men den virkelige grunnen til at De kom til meg, viste seg snart.
-Ville hun være i stand til å myrde? -Helt sikkert! Jeg kjenner henne.
Fryktelig søt på overflaten, men kunne drepe så lett som bare det. Tro meg!
De kom for å forgifte mitt sinn mot henne.
For å få meg til å tro at hun var en morder.
Men De visste alt at lorden var død. Og hvordan visste De det?
-Fordi De selv hadde drept ham! -De tar feil!
Hvorfor lyve? De ble sett!
De ble sett av Ronald Marsh som kom fra operaen med Mlle Geraldine -
- for å hente et perlekjede.
Det var ikke meg! Herregud!
Benekter De at De løy for meg?
Greit. Det med gulltannen. Der har De rett.
-Jeg prøvde å sverte henne... -Hva?
Du er hjerteløs, Jane. Kald som is. Jeg elsket deg, -
- og du bare kastet meg vekk.
Ja, jeg ville se henne hengt!
Og for å oppnå det, prøvde De å lure Hercule Poirot!
Men jeg drepte ham ikke. Jeg var ikke nær det huset den kvelden.
Det var nyhetene neste dag som ga meg idéen. Jeg må ha vært gal.
Ja, sannelig.
Og for forsøket på å lure Hercule Poirot er De nå blitt straffet.
Mener De at De vet det ikke var meg?
Jeg tror Marsh så butleren Alton stikke av med pengene.
-Ja, det er en likhet. -Stakk han av med pengene?
Nettopp, inspektør. Og jeg tror han oppdaget liket om kvelden -
- og ikke neste morgen slik han sa. Han tok pengene -
- og forlot huset for å gjemme dem. -Han trodde lady Edgware ville bli -
- arrestert for mordet! -Ja. Det var først da han oppdaget -
- at hun hadde alibi at han fikk panikk.
Og skjønte vi ville se etter et annet motiv?
Ja. Pengetyveriet.
Så De visste hele tiden at det ikke var Bryan!
Oui, Mademoiselle. Men han var ikke alene om å mislike lady Edgware.
De, Miss Carroll. Da jeg spurte hvem De så i gangen på Regent Gate...
Det var henne! Jeg så henne helt tydelig!
Men De sto høyt oppe.
Det er greit, Alton. Jeg vet veien.
Den som kom den kvelden hadde en hatt med skrånende brem.
Der De sto, kunne De umulig ha sett ansiktet.
-Jeg så henne! -Nei, Mademoiselle.
De så den De ønsket å se. Kvinnen som sviktet mannen De hadde tjent godt.
Det er sant. Hun fortjente ham ikke.
Og Jane Wilkinson kunne ikke ha begått mordet, for nå vet vi -
- at hun ombestemte seg og gikk i middagen i Holborn.
Men helt fra begynnelsen har jeg vært forvirret -
- av fem spørsmål.
1:
Hva skjedde med brevet hvor lord Edgware gikk med på skilsmisse?
2:
Hvem er personen 'P' på medisindåsen?
3:
Hvem ringte til Jane Wilkinson i Holborn?
4:
Hvordan kunne lorgnetten ligge i Carlotta Adams' håndveske?
Og 5:
Hvorfor sto det i Carlotta Adams' brev at Marsh hadde betalt henne $ 2 000 -
- når han umulig hadde råd til det? -Har De svarene?
Selvsagt har han svarene. Det er derfor dere er her.
Merci beaucoup, Miss Lemon.
La oss begynne med medisindåsen av gull.
Fra begynnelsen mente jeg det var noe rart.
Inskripsjonen viste til en 7 mnd gammel dato.
-Gullsmeden sa at dåsen var helt ny. -Ja. Nettopp.
Jeg tror ikke denne 'P' eksisterte.
Det var ikke noe møte i november.
Vi er i teaterets verden. Dåsen var bare rekvisita.
For å få oss til å tro at Carlotta brukte veronal.
Så var det lorgnetten som ble funnet i Carlotta Adams' håndveske.
Jeg tror den ble lagt der ved et uhell.
Av hvem?
Av kvinnen som hentet gulldåsen hos gullsmeden.
Samme kvinne som hadde rom for en natt på Piccadilly Palace Hotel.
En amerikansk dame, Mrs van Dusen.
Jeg møtte henne. Forfatter. Hun ville jeg skulle se på stykket hennes.
Nei, De møtte ikke Mrs van Dusen, for hun eksisterer ikke.
Hva?
Hvem var hun da?
Ja, det er sannelig spørsmålet.
Med de tykke glassene er lorgnetten en enkel forkledning.
Med grå parykk og pelscape trukket godt sammen...
Hun lurte iallfall meg!
-Var hun med på alt dette? -Å ja. I svært høy grad.
Hun var skapt av en snedig og kaldblodig morder, -
- som dessuten er en storartet skuespiller.
Ja, Madame.
Hercule Poirot kjenner til alt.
Hele planen De fulgte for å myrde Deres mann.
-Hva er det De sier? -Da hadde jeg rett!
Umulig, Poirot! Det sa du selv.
Ikke umulig, mon ami.
La meg forklare, -
- hvordan det skjedde.
Takk, Ellis.
Kl 19 dro Jane Wilkinson fra sin leilighet til Piccadilly Palace Hotel.
Underveis gjør hun et opphold, -
- og skifter utseende. Grå parykk, lorgnett.
Rom 174.
Hun leier et rom og forestiller nå en eldre amerikansk kvinne.
Men inne på rommet fjerner hun forkledningen -
- og venter på en person hun har avtalt å møte den kvelden.
Carlotta, skatt! Så skjønt å se deg!
Er du sikker på alt dette? Du vil det virkelig?
Vær sikker!
I kveld skal jeg vise deg hvor god jeg virkelig er!
Og så den andre forkledningen.
Som avtalt tidligere bytter de klær.
Sånn. Hva synes du?
Forbløffende! Du er meg.
Hun skal være lady Edgware.
-Kan jeg få en drosje? -Ja visst lady Edgware.
Det hadde hele tiden vært så enkelt, -
- men jeg så det likevel ikke -
- før min venn kaptein Hastings kom med en bemerkning:
''Det var omvendt.'' Du sa nøyaktig det, ikke sant?
Og plutselig sto alt klart.
Jeg trodde at Carlotta var betalt for å spille Jane Wilkinson -
- mens den virkelige Jane Wilkinson var i middag i Holborn.
Men det var omvendt!
-Carlotta dro til middagen i Holborn! -Umulig! Noen ville kjent henne igjen.
Nei, jeg tror ikke det. Parykken, klærne, -
- og Carlotta Adams var en dyktig skuespiller.
Det var bare stearinlys i spisesalen, og ingen ved bordet hadde møtt -
- den virkelige lady Edgware mer enn én eller to ganger.
Det var likevel en stor risk å ta. Det var helt avgjørende -
- at lady Edgware fikk vite om bedraget hadde lykkes.
Det var derfor hun ringte under middagen i Holborn.
Det går som en drøm! Ingen mistenker noe!
Så flott, skatt! Jeg visste du ville greie det! Ha det.
De er Alton, ikke sant? Er min mann inne?
Butleren Alton hadde bare vært ansatt en måned og kjente henne knapt.
Og skulle han uttrykke tvil, var det hans ord mot hennes.
Så etter å ha lagt grunnen, slo hun til.
Men Carlotta Adams måtte ikke få fortelle sin historie.
Lady Edgware avtalte å møte henne igjen på hotellet.
Kanskje de skulle ta litt vin for å feire det vellykte stuntet.
Medisindåsen som ble lagt i hennes håndveske ville forlede oss til å tro -
- at Carlotta Adams hadde for vane å bruke stoffet.
Lady Edgware får vite alt hun trenger for å kunne late som hun var i Holborn.
Jeg satt overfor en ung skotsk skuespillforfatter, Donald Ross.
Carlotta Adams drikker vin.
En time senere er hun hjemme, og veronalen har begynt å virke.
Det handlet om trojanerkrigen...
De gjorde to feil, Madame.
Lorgnetten De brukte som Mrs van Dusen tok De fra Deres stuepike Ellis.
Og under all skiftingen -
- la De lorgnetten i Carlotta Adams' håndveske og ikke Deres.
-Gjorde jeg? -Ja!
Men mer alvorlig var møtet med den unge forfatteren Donald Ross.
Jeg er fascinert av Paris-dommen.
Paris kan ikke lenger dømme om moter.
Det var litt av en fadese å vise slik uvitenhet om stykket.
Noen dager før hadde han fortalt om sitt stykke, ''Trojanerkrigen''.
Det var uforståelig at hun visste så mye da og var så uvitende nå.
Så han gjennomskuet henne.
Donald Ross ga uttrykk for sin mistanke i Lady Edgwares nærvær, -
- og hun forsto at hun måtte kvitte seg med ham også.
Så var det henne likevel!
Vent! Carlotta Adams skrev i brevet at hun var engasjert av en mann!
Ja...
Det var et snedig trekk.
Hun forlot faktisk huset med brevet, men unnlot å poste det.
Ved byttingen av håndvesker fant lady Edgware det -
- og bestemte seg for å dra nytte av det.
Carlotta Adams skrev først om sitt møte med Ronald Marsh -
- og deretter om personen som ga henne pengene.
Men sett at det mellom disse to skildringene manglet en hel side?
En side som lady Edgware hadde fjernet.
En manglende side? Hvordan vet De det?
Jo, da hun skrev, hadde hun laget avtrykk på den tredje siden.
Der fins noen ord fra siden før.
De ordene fins imidlertid ikke på sidene som er igjen.
Men tredje side begynner med ''han spurte''! Hun skrev om en mann.
Ja. Men øverst på siden er det revet av et hjørne.
Jeg trodde det var et uhell, men det var gjort med vilje.
-''She" ble forandret til ''he''. -Oui.
Carlotta Adams skrev om lady Edgware, og av henne fikk hun pengene.
De er en høyst bemerkelsesverdig kvinne.
Å lure meg slik.
Sende meg til Deres ektemann -
- for å gjøre meg til vitne til at De ikke hadde noe motiv for drap.
De gjorde meg, Hercule Poirot, til pusekatten Deres!
Men det fantes jo ikke noe motiv om hun skulle få skilsmisse.
Skilsmissen ville ikke hjelpe. Derfor lot hun som hun ikke hadde fått brevet.
Moonsieur hertug, De er jo katolikk?
-Ja. Men hvordan...? -Jane Wilkinson sa at dere ville -
- vies i Westminster. Jeg trodde at hun mente klosterkirken.
Men senere inviterte De meg til katedralen. Westminster Katedral!
Da forsto jeg at De måtte være katolikk.
Og ikke kunne gifte seg med en fraskilt kvinne!
Så derfor måtte lord Edgware dø.
Jane, si at det ikke er sant!
Jeg beklager, Percy.
Jeg trodde faktisk at det skulle gå.
Jeg trodde jeg hadde Dem, den store detektiven, -
- rundt min lille finger.
Jeg har alltid hatt det.
Makt over menn.
Jeg ville bare beskytte Dem, Madame.
Men jeg kunne ikke beskytte Dem mot Dem selv.
Jane!
Jeg har ikke tenkt å benekte det, Percy! Hvorfor skulle jeg det?
Alt i alt -
- hadde jeg faktisk glede av det.
Alt sammen.
Til og med å bli tatt.
Det ble jo en hovedrolle.
Og hvem vet?
Kanskje jeg kommer i Madame Tussauds vokskabinett.
Poirot! Jeg kom så fort jeg fikk beskjeden. Hva er det?
Dette, mon ami. Det kom til deg i dag.
En sjekk - utstedt til meg på...
-Gode Gud! -Fra hertugen av Merton, tror jeg.
-Ja, men... -Etter arrestasjonen av lady Edgware -
- tok hertugen kontakt med meg. Han var jo heldig som slapp unna.
Han mente det fortjente, som han sa, en betydelig belønning.
- Men burde den ikke vært til deg? -Nei, mon ami!
-Du pekte på det avgjørende sporet. -''Det var omvendt''?
Nettopp, inspektør! Derfor tilhører belønningen rettmessig deg!
Jeg syntes vi måtte feire!
Det skulle holde til å kjøpe en leilighet i London.
Jeg vet ikke...jeg så en interessant investeringsmulighet i avisen...
Nord-England Jernbane-selskap. De bygger fra Liverpool til Carlisle.
Ja, det så jeg. Det sto at beløpet kan dobles på et par uker.
-Tror De virkelig det. -Helt klart, mon ami!
De må riktignok bygge bru over 10 km vann.
Og så må de over Cumbria-fjellene.
Scafel-toppen er bare 915 meter høy.
Jeg tror jeg setter pengene i banken.